Jenni Tieaho, Pyörteitä ja virtauksia Kouvolan taidemuseo Poikilossa 23.5.–1.9.2024
Ideoiden siemenet Jenni Tieahon veistoksiin löytyvät metsien siimeksissä samoillen ja jylhiä kallioita koluten. Tieaho kulkee luonnossa ja hurmaantuu näkemästään, kokemastaan ja tuntemastaan. Taiteilijan hurmaantuminen ja luonnonmateriaalien arvostaminen välittyvät myös katsojille. Näyttelyssä käyneet ovat kertoneet olevansa vaikuttuneita, häkeltyneitä ja inspiroituneita. Teoksia on kuvattu upeiksi ja taidokkaiksi, mutta myös hieman mystisiksi ja pelottaviksi. Teosten yhteys luontoon on koettu koskettavaksi ja todelliseksi, mitä vahvistaa näyttelytilassa viipyilevä luonnonmateriaalien tuoksu. On ilahduttavaa, että näyttely on tarjonnut sielua heläyttäviä kokemuksia jo monille.
Mytologiaa ja metsätaruja
Tieahon taiteen lähtökohdat ovat suomalaisessa mytologiassa ja myyttisessä metsätarustossa. Hänen taiteensa aiheita voi tulkita lisäksi suomalaisen kansanperinteen rikkaiden tarinoiden kautta. Niihin liittyvistä teemoista hän rakentaa tai muokkaa veistoksia, installaatioita ja ympäristötaidetta. Hänen veistoksensa kertovat jaetusta historiasta ja ajasta, yhteisistä kokemuksista sekä ihmisten ja luonnon välisestä vuorovaikutuksesta. Keskeistä Tieahon taiteessa on luonnonmateriaalien käyttö. Meistä useimmilla on kokemusta siitä miltä erilaiset luonnonmateriaalit tuntuvat. Lapsuuden leikkien myötä on syntynyt käsitys käpyjen suomujen järjestyksestä ja sammalen pehmeydestä. Luonnonmateriaalien voi ajatella matkanneen aikojen halki, ja sen tähden ne sopivat hyvin välittämään myyttisiä tarinoita.
![]() |
Lumivarsat (2009) olivat ensimmäiset teokset, joissa Jenni Tieaho käytti materiaalina koivun tuohta. Kuva Timo Tuviala/Tavaton Media. |
Näyttelyssä on esillä kolme erilaista Myrrys-veistosta. Myrrys tarkoittaa tietäjää vanhassa suomen kielessä. Tietäjät ovat suomalaisen kansanperinteen taikavoimaisia henkilöitä, kalevalaisten runojen sekä tarujen että loitsujen taitajia ja parantajia. Myös hiiden hirviaihe liittyy kalevalaiseen runouteen, ja Kalevalasta löytyy kuvaus, jossa hiidet tekevät hirven luonnonmateriaaleista. Hevonen on Tieaholle voimaeläin, jossa yhdistyvät herkkyys ja vahvuus. Hevosia Tieaho on toteuttanut monilla erilaisilla materiaaleilla. Myös veneaiheet ovat toistuneet Tieahon teoksissa. Tässä näyttelyssä veneet ovat nähtävissä valokuvateoksissa. Tieaho pitää venettä myyttisenä ja esteettisenä liikkuessaan erilaisten todellisuuksien välillä.
Maitohorsman hahtuvia ja muita luonnonmateriaaleja
Vuorovaikutus materiaalin kanssa on Jenni Tieaholle tärkeää. Hänen taiteellinen työskentelynsä seuraa materiaalien ominaisuuksia, ne luovat pohjan tekemiselle. Tieaho ei pyri muokkaamaan materiaalia toiseksi, vaan kuuntelee, mikä sille on mahdollista ja minkälaisiin muotoihin se luonnollisesti antautuu. Taiteen tekeminen luonnonmateriaaleista tarkoittaa työskentelyn ajoittamista vuodenkiertoon. Materiaalin kerääminen luonnosta, sen kuivaaminen ja varastointi kuuluvat oleellisena osana taiteilijan työhön. Materiaalien saatavuuteen vaikuttavat luonnon asettamat ehdot, ja materiaalien hankkiminen noudattaa luonnonrytmiä. Tieaho ajattelee, että teokset ja luonto sulautuvat yhteen ja elävät vuorovaikutuksessa.
Tieahon työskentelyä ohjaavat niin ajattelu kuin keho, sen eri aistit sekä luonnon ja eri materiaalien tuottamat keholliset kokemukset. Teoksen tekoprosessi on yhtä merkityksellinen kuin valmistunut teos. Luonnonmateriaalit ovat usein visuaalisesti kiehtovia ja kauniita, mutta niihin liittyy myös ristiriitoja, sillä ne muistuttavat kuolemasta ja aineellisuudesta. Tieahon teosten kohdalla materiaalisuuden tarkastelu laajentaa ja syventää teosten katsomisen kokemusta.
Materiaalit Tieahon taiteeseen löytyvät usein sattumusten kautta. Kiinnostus ja halu käyttää erilaisia materiaaleja teoksissa viriää konkreettisesti tunnustelemalla. Tärkeää on se, miltä materiaali tuntuu käsissä ja ihoa vasten, mutta myös sen estetiikka ja tuoksu vaikuttavat. Villipaju on yksi taiteilijan lempimateriaaleista. Se taipuu monenlaisiin teoksiin, niin pieniin kuin suuriin veistoksiin. Maitohorsman syysvilloja Tieaho kuvailee runonpätkiksi, unenomaiseksi höytyväksi, joka on pajun tapaan monipuolinen materiaali ja sopii sekä ulos että sisälle tarkoitettuihin teoksiin. Tieaho on käyttänyt teoksissaan myös muun muassa tuohta, rahkasammalta, erilaisia kasvienosia ja kasvikuituja, rakkolevää, kuusen- ja männynkäpyjä, puun lehtiä ja puuta monenlaisissa muissakin muodoissa. Lisäksi suurten veistosten runkoihin taiteilija on hitsannut harjaterästä, muotoillut teräsverkkoa sekä vääntänyt rautalankaa.
![]() |
Kaihotar (2021) on takin tai mekon muotoon haavan lehdistä valmistettu teos. Hengettömät haavanlehdet ovat lähes läpikuultavia. Kuvassa yksityiskohta teoksesta. Kuva Timo Tuviala/Tavaton Media. |
Ajan virtaa
Kirjoittaja on Kouvolan taidemuseo Poikilon intendentti Mari Lehtosalo
Kommentit
Lähetä kommentti